Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production
Priden.
Pazite! –Frank, ne!
Rekla sem, da ne počni tega. –Imaš kaj drobiža? –Nimam denarja.
Pa ja. –Oprosti, stari.
Pazi.
Ustavimo globalno segrevanje. –Žal. Ne govoriti angleško.
Nehaj!
Je spet tu? –Ven. –Ne bom spet spal v avtu. Smrdi.
Poberi se! –Čiste gate hočem!
Soba je tudi moja. –O, bog. Oglasi se, Ryan.
O, bog. Oglasi se, Ryan.
Kaj je? –Takoj pridi. Noro je. Ne boš verjel.
Samo dva odstotka sem razumel. –Samo pridi. –Kam?
Stari … –Kaj? –Takoj pridi.
Upam, da je dobro. –Je. Pridi, pridi.
Ne? –0,7 milinewtonov energije. To je ogromno.
Kdaj? –Minuto čez polnoč.
Hudiča. Noro. –Ja. Ampak ne vemo, kaj je sprožilo napravo.
Laboratorij je bil zaklenjen. Kot bi se sama sprožila.
To je pa višek! –Drek.
Kam gresta? –V menzi strežejo ocvrtke. –Njam njam. –Dekan, pozdravljeni.
Krasna kravata. Z mačkami? –Angore so. Ne menjaj teme.
Katere teme? –Te! Tok je izpadel, vezja so scvrta, žarnice zanič.
Zaradi tvojega znanstvenega projekta. –Za diplomo je. –Polomija.
Znanstveni oddelek univerze se ponaša s plodnimi naprednimi idejami.
Ki pripeljejo do patentov. Razumeš? –Gre le za denar?
Tako je. Nerad razbijam utvare,
ampak nekdo mora skrbeti, da luči gorijo. Ti jih ugašaš.
Ta bedni projekt je s tem trenutkom končan. –Kaj? –Ja.
Poklical sem prof. Bonerja. –Bonnerja. –Strinja se.
Varnostniki bodo do šestih popoldne odnesli to elektrikožersko zadevo.
Ne smete. –Kar glej. Zaključi, kar moraš. Jasno?
Je kdo tu?
Kaj, hudiča?
Pizduna! Medtem ko se zafrkavata, so mi ustavili projekt.
Upam, da sta zadovoljna.
Kaj ti je? –Zakaj si se prikradel? –Prinesel sem ti …
Zdaj je poln bakterij. Dva dolarja sta vržena stran. Nehvaležnež.
Priden.
Frank, ne!
Kaj je s tabo? –Zelo mi je žal. Žal mi je.
Kreten.
Oprosti, stari.
Nehaj!
ZASEDENO
Ven.
Ryan … –Stari, meša se mi.
Česa ne poveš. –Ne, resno. Dogaja se mi … Kako se že reče?
Ko se ti zdi, da si nekaj že doživel. –Déja vu? –Ja, to.
Občutek imam, da sem ta dan že preživel.
Takoj pridi. Noro je. Ne boš verjel. –Nazaj te bom poklical.
Dobro. Dihaj.
Poslušaj me. Dan se je ponastavil, ko si umrl, ne?
Ja. Napadel me je norec z masko dojenčka. Sanjal sem, ne?
Tombs je mrtev. –Lori tudi. –Kdo potem tokrat mori?
Halo? Bi kdo pojasnil, kaj se dogaja, zaboga?
No, prav. Povzetek.
Znova in znova sem podoživljala isti dan, ponedeljek, 18.,
dokler me na rojstni dan ni ubil nekdo z masko dojenčka.
Nisem vedela, kdo, ker sem bila ubrisana mrha
in veliko ljudi me je sovražilo. Napisala sem seznam osumljencev.
Kriva je bila moja cimra Lori. Rešila je serijskega morilca,
da bi mu pripisali moj umor. Ubila me je ona,
ker je bila ljubosumna na mojo afero s poročenim profesorjem.
Ja, godlja. Ubrisano Lori sem nazadnje brcnila skozi okno in ubila.
Mislila sem, da sem prekinila krog, sem ga pa le prenesla nate.
Dan boš podoživljal, dokler ne najdemo rešitve.
Jasno. Še vedno sanjam.
Kaj? –Kot v filmu Izvor.
Sanje znotraj sanj. –Ne sanjaš, stari.
Ryan … –Pst. Poskušam se zbuditi.
Vidiš? Ne sanjaš. –Zakaj po penisu?
Zakaj si tak? –Užgal si me po tiču. –Samo dotaknil sem se ga.
V redu. Pokaži, kje si umrl.
Tamle, v shrambi.
Daj ga meni. –Saj zmorem. –Nisi že dovoljkrat umrla?
Razbij mu glavo.
Mati skurbane koze!
Samar, ti kreten!
Zakaj si me udaril? –Zakaj si se prikradel?
Zlomil si mi ličnico. –Kaj je?
Ryan mi je zlomil ličnico. –Je bil on?
Ne. Bil je zraven, ko sem umrl.
Kaj? –Kje si dobil masko?
Na hodniku. Verjetno jo je kdo izgubil.
To je pa že višek! –Kam gresta? –Ocvrtke strežejo. –Njam njam.
Tok je izpadel, vezja so scvrta, žarnice zanič.
Zaradi tvojega znanstvenega projekta. –Čakajte …
Kakšnega projekta?
Tole je kvantni hladilni reaktor Sizif. Na kratko Sizi.
Vidiš tole? Protonski laserji so.
Ko delajo, centrifugo ohladijo skoraj pod en nanokelvin.
Dokazujem, da se čas lahko upočasni na molekularni ravni.
Ne dela še, podatki po zagonu ponoči pa so obetavni.
Kdaj? –Včeraj, minuto čez polnoč.
V ponedeljek, 18.
Kaj? –Ti si povzročil časovno zanko, butelj.
Nemogoče. Sizi ni narejena za to.
Ne vem, kaj naj rečem. –Mogoče šele odkrivamo, kaj sploh dela.
Nenačrtovana reakcija. Mogoče časa nismo upočasnili, ampak ujeli v zanko.
In zdaj si obtičal v tem dnevu. Čestitam.
Mimogrede, umrl boš.
Znova in znova in znova.
Carter, reci svoji punci, naj me ne plaši. –Ni moja punca.
Si? –Približno. –Sta razjasnila, kaj sta si?
Ker pravi, da bom umrl. –Najdi rešitev za zanko,
preden te morilec spet najde. –Naprava se je sama zagnala.
O, bog.
Živjo, Danielle. –Kje si bila? –Prosim?
Nisi prišla na sestanek. –Bil je odpovedan. –Kdaj?
Potem ko sem morilsko cimro brcnila skozi okno. –Točno.
Kdo bo hotel v Kappo, če nas spremlja prekletstvo? Kriza je.
Kdo so tile? –Živjo. Jaz sem Samar.
Ej, samosa. Moja glava je tole na sredini.
No, pokliči, ko boste zaključili čudaški comic-con.
Mi je rekla "samosa"? –Ja. –Misliš, da jih ima rada? –Ne.
Bodimo zbrani. Nočem umreti. –Saj se boš spet vrnil.
Jaz sem enajstkrat umrla. –Enajstkrat? Ne. Boli.
Trenutek, imam idejo.
Najti moramo varen kraj in tam preživeti dan.
Kje?
Kaj? V množici smo varnejši.
Skrivamo se vsem na očeh.
Kdo za maskoto izbere srhljivega dojenčka? Moral bi se vpisati na MIT.
OČKA: Ponosen sem nate. Tudi ona bi bila.
Ti in mama?
Srčkano.
Razmišljala sem, kakšna ironija je.
Mislila sem, da sem ujeta v isti dan iz nekega kozmičnega razloga.
Da bi se sprijaznila z mamino smrtjo.
Pa nima nobene zveze z njo.
Bila je samo znanstvena napaka.
Vseeno ni nesmiselno.
Mogoče res ni.
Tukaj imaš nekaj.
Oprosti. –Kot kakšen starec si.
Nasedla si.
Mirno odidite k najbližjemu izhodu. To ni vaja.
Mirno odidite k najbližjemu izhodu.
Ponavljam, to ni vaja.
Vidva, počakajta!
Ne pehaj. –Na pomoč!
Na pomoč! Pomagajte, prosim!
Na pomoč!
Kaj je bilo? –Spodaj sva. –Jebenti.
Si cel? –Mislim, da.
Hudirja. Bravo. –Imam nekaj izkušenj.
Mislil sem, da si morilec. Zakaj si bil tiho? –Tebe sem iskal.
Kdo je? –Ugotovimo lahko le na en način.
Kako, pizda?
Si prepričan, da nimaš dvojčka?
Mogoče so vaju ob rojstvu ločili. –Seveda sem prepričan.
O, drek. –Točno tako. Kdo si? –Kaj misliš, kdo?
Ti si. –Halo.
Kaj se dogaja? –Poskušal sem zapreti zanko,
pa me je vrglo v vzporedno. Vsi smo v hudi nevarnosti.
Dlje bova oba v isti dimenziji, slabše bo.
Zaradi učinka metulja. Morata ga ubiti. –Mene?
Če ga ne ustavita, bo povzročal vse večje težave. Ubijta ga!
Zajebita to. Njega ubijta. –Čas zapravljata. Dajta že!
Jaz sem tvoj prijatelj, ne on.
K vragu. Sam bom rešil zadevo.
Ustavita ga! –Ryan, raje nikar.
Ne poslušajta ga. Izum je moj. Vem, kaj delam.
Ne razumeš! –Jezik za zobe, lažni Ryan.
Ryan, tole je čudno. –Nehaj!
Parsek je mera za razdaljo, ne čas. –Praviš, da Han Solo laže?
Pravim, da Kesselska … –Dre, pomagaj!
Daj že!
Si mi spet podtaknila drogo v pijačo?
Kaj sem rekel? Takoj ugasni to reč!
Ta trenutek ugasni! Zgrabita ga!
Stran! Nazaj! –Ryan, ugasni.
Kaj počneš? –Vzemita mu že ključ. Samo študent je.
In to je samo ključ. Ne bojta se ga.
Prav, potegnita kabel iz vtičnice. Odklopita ga!
Ne!
Nehaj!
Budna si. Nisem vedel, ali bi rada dolgo spala ali ne.
Tree?
Ne me jebat.
Zložil sem ti oblačila. –Ryan! Sem, takoj!
Se poznata? –Ja! –Ne.
Ti kreten! Poslal si me nazaj.
Kaj? –Spet je ponedeljek, 18.
Saj ni res. Komaj sem se izvlekla. Kako si mogel?
Kdo je ta ubrisana belčica? –Mogoče so bile le grde sanje.
Ja, grde sanje so. Mora!
Tole je najbolj jebena beda v zgodovini jebenih bed!
V redu sem. –Si prepričana? –Ja.
On bo vse popravil. Takoj. –Šališ se, ne?
Ko bi se vsaj. Poslušaj.
Ryan, pojdimo v laboratorij, zaženimo Sizi in me pošljimo nazaj.
Kako veš za Sizi?
Mojbog, samo … Pojdimo!
Zmigajta se!
Preprečimo globalno segrevanje. Lahko bi rekla samo ne.
Oprosti.
Isti dan, isti dan, isti dan.
Ne slišim vas!
Nadaljujte!
Nisi mi odpisala … –Gej si!
Kam greš? Laboratorij je tam. –Najprej moram nekaj opraviti.
Mrha prihuljena.
Čudno.
Kaj? –Morala bi biti tu.
Kdo?
Ni važno.
Končno se je privalila. –Kje je? –Kaj?
Živjo, Carter. –Živjo.
Kje je kolaček? –Kateri? –Tisti, ki si mi ga spekla.
In ga zastrupila. –Aja, ta kolaček.
Resno mislim. –Ne vem, kaj te je naščuvala Danielle,
ampak nobenega kolačka ni. Žal mi je.
Iti moram, nadomeščam Jen. Gripo ima.
Vse najboljše.
Pa-pa.
Nekaj je narobe. –Kaj?
Ne vem.
Drugače je.
Dva sva bila? –Ja. Zato se je zgodilo vse to.
To me spominja na "Vrnitev v prihodnost 2". –Čisto.
Saj veš, Marty McFly. –Doc.
Delorean. –Žal mi je.
Res nisi gledala Vrnitve v prihodnost? –Ne.
Kako … –Počakaj.
Mojbog. A to pomeni …
To pomeni, da imam tudi jaz dvojnico?
Močno dvomim. Holografsko vesolje je skoraj nemogoče ustvariti.
Verjetno si ujeta v kvantni ciklični dimenziji.
Tukaj si le ti, ker je druga ti vržena v vzporedno dimenzijo v večvesolju.
Hvala, da si pojasnil. V veliko pomoč si.
Ne poznaš teorije o večvesolju? –Se ti zdi, da vem, kaj to je?
Prav, poglej. Tole je naše vesolje.
Teoretično ima vesolje šest dimenzij.
Če drži, kar govoriš, si se mogoče zbudila na isti dan,
ampak ne v isti dimenziji. To bi pojasnilo anomalije.
O kakšnih razlikah govorimo? –Odvisno.
Drek. Pozabila sem na sestanek sestrstva.
Danielle, žal mi je … –Živjo, mišek. –Si v redu?
Živjo, Ry. –Živjo, Danielle.
Se je zdelo pristno? Grem na avdicijo za Čudodelko.
Veste, da je bila Ana Frank slepa in gluha?
Helen Keller. –Prosim?
Ana Frank je tista s podstrešja.
Ni važno. Igranje slepe ženske je verjetno težje od dejanske slepote.
Res moraš biti dober. Meryl Streep si je med pripravami zalepila oči.
Nekdo danes ni prišel na sestanek.
Oprosti … –Šalim se.
Slavljenki se oprosti. Izbrale smo dobrodelno akcijo.
Pripravljeni? Spet bo sejem za otroke s posebnimi potrebami.
Lepo. –Ogromno dobrega narediš. Zelo te občudujem.
Nehaj no. Ko vidim tiste obrazke, mi je toplo pri srcu.
Ne razumite me narobe. Če te predolgo objemajo, postane neprijetno.
Ampak se navadiš. In ko potegneš črto,
ni lepšega darila, kot je otroška ljubezen.
Hvala.
Tree? Je vse v redu?
Ja …
Brez zamere. Živjo, oči.
Ja, oprosti. Že grem. Kmalu bom tam.
Iti moram.
Greš? –Ja. Z očetom se dobiva za kosilo.
Običaj za rojstni dan.
Ob treh v laboratoriju. To bova rešila, preden se še bolj zaplete.
Živjo, oči. Oprosti, da sem pozna. –Nič hudega, ljubica.
Čuden dan je. –Je vse v redu?
Ja. Zadeve pač. –Kako je v šoli?
V redu. –Boste naročili? –Ne še. Še nekdo pride.
Še nekdo? –Prav, takoj bom nazaj.
Mama.
Mama!
Živjo.
Tukaj si. Si res tukaj?
Seveda sem. Naš dan je.
Je s tabo vse v redu? –Ja. Je.
O, bog. Nič mi ni. Samo …
Vesela sem te.
Dobro. Zdaj poskusi.
20 sekund.
Je to normalno? –Ne bo ga spet razneslo.
Spet? –Deset, devet, osem,
sedem, šest, pet,
štiri, tri, dve … –Nehaj!
Pusti. –Rekla si … –Vem. Premislila sem si.
To je verjetno ubrisana belčica.
Ej, Tree. Počakaj.
Zakaj si si premislila? –Vse je drugače. –Kako?
Kdaj bi mi povedal? –Kaj?
Za Danielle. –Kaj v zvezi z njo. –Očitno hodita.
Mislil sem, da veš. V isti hiši živita. –Ne, nisem vedela.
Pomembnejše je, ali ona ve. –Kaj?
Njena prijateljica se je zbudila v tvoji postelji. Ni vredno omembe?
Spal sem v Ryanovi postelji. –Zakaj si me odpeljal domov?
Bila si nalita. Bal sem se, da boš padla
ali se zadušila z bruhanjem kot Janis Joplin.
Že prav, že prav.
V redu je. Kot mora biti. Mama je živa, Lori me noče ubiti.
Živim boljšo različico svojega življenja.
V sestrstvu je, Gregory. –Počakaj malo.
Sva v drugi dimenziji … –Ne zdaj. –Ne … Tree!
Pripravljena. Primi tole. In …
Ljubi bog!
Čudno je.
Odlična je. –Ni treba naročiti še enega kosa. –To je najboljši …
To niso moji spomini.
Vem. Samo za nocoj si jo bom izposodila.
Kdaj boš odšla na zabavo?
Ne bom šla. Nekaj je prišlo vmes. –Kaj?
Tedne smo jo organizirale. –Vem.
In vem, da je zabava presenečenja. Ampak …
Starša sta v mestu in … –Dobro porabljena šolnina.
Kdo ti je povedal za presenečenje? Lori?
Mora se naučiti držati skrivnosti.
Kar naravnost bom povedala. Čisto nič me ne ceniš.
… en policist je umrl. Tombsa so lovili po vsej državi,
pet mesecev in čez štiri državne meje.
Šest ljudi je … –Ljubi bog, še je tu.
Pobegnil bo. Pokličite policijo! –Kdo? –John Tombs. –Kaj?
Ne vstopite! Drek. –Kaj počnete?
Odvrzi sekiro. –Lahko po … –Takoj.
Pobegnil je. Nekoga bo ubil. –K steni. –Ne razumete.
Ne bom ti še enkrat rekel.
Prosim, verjemite mi. Moja sostanovalka dela tu.
Izpustila je Tombsa, da bi mu naprtila umor, ko me bo ubila.
Ne vem, s čim si zafiksana. Tombs je na operaciji.
Sestra ga je odpeljala. –Visoka, temnih las v čopu?
Greva! –Mislite, da sem nora, ampak morate mi verjeti!
Centrala, tukaj Conrow. Napad na policista. Pošljite okrepitve.
Daj. Daj že.
Vem, da si ti, Lori!
Kaj?
Mislila sem … –Si cela? Kaj se dogaja? Kdo je tisti?
Tombs je pobegnil. Ubiti me hoče. –Nemogoče. V operacijski je.
Kaj se dogaja? –Ne vem.
Ljubi bog, prekinil je tok. –Ostani mirna.
Kar mirno. Drek!
V redu. Dajva.
Pridi.
Kje sva, hudiča? –Verjetno v nedograjenem nadstropju.
Pridi. Zadaj je zasilni izhod.
Počakaj. Vzemi tisto.
Pojdiva.
Kaj je?
Si kaj slišala?
Prav, pizdun. Poglejva, kaj zmoreš.
Drek!
Nehaj!
Začetniška napaka, Tree. –O, budna si.
V kateri dimenziji sem?
Danielle. –Moja punca? –V isti.
Je s tabo vse v redu? –Še nikoli bolje.
Zložil sem ti oblačila. –Brez zamere, ampak kako si lahko z njo?
S kom? –Danielle.
Prijetna je. –Prijetna?
Ni tvoja najboljša prijateljica? –Si položil tisto češp …
Zanimivo. –Nisem hotel … –Nisi nedolžen, kot se zdi.
Kaj? Ne … –Ti. Čez eno uro se dobiva v tvojem laboratoriju.
Moram preobleči te odvratne cote.
Dobro me poslušaj.
Ostati moram v tej dimenziji, jasno? Zapri zanko.
Niti tega ne vemo, kako se je zgodilo.
Vsi ste brihte. Boste že ugotovili.
Veš, da brkljamo po stvareh, po katerih ne bi smeli?
Na to bi morali pomisliti, preden ste naredili to bedarijo.
Prosim, naredite mi uslugo in poskusite najti rešitev.
Prosim. –Na slepo bomo poskušali.
Izločiti moramo vse spremenljivke, da bomo našli algoritem,
ki bo zaprl zanko. –Prav. –Dela je za več dni, mogoče več tednov.
In če je res, kar praviš, ne moremo spremljati napredka. –Ne razumem.
Recimo, da poskusimo z več ducati spremenljivk.
Ob koncu dneva se bo zanka ponastavila. Vse ugotovitve bodo …
Izbrisane. Ne moremo spremljati napredka, ker bomo vse pozabili.
Spet bomo na začetku.
Krasno.
V riti sem.
Ne, že vem.
Vse se ponastavi, samo tvoj spomin ne.
Potem moraš biti ti živi dnevnik.
Vse si bom morala zapomniti? –Ja.
Genialno. –Ne, ni. Nisem znanstvenica.
In halo? Si pozabil, da me lovi morilec?
Umirala bom, dokler ne boste ugotovili, kako zapreti zanko.
Lahko se pa sama ubiješ, preden te najde.
Še ena genialna ideja.
Bolje, kot da te lovi norec z masko dojenčka.
Imaš boljši predlog?
Vedela sem, da boš to rekel.
NEUPORABNI ALGORITMI
NEUSPEŠNA SEKVENCA
Dajmo, skok, skok. Zdaj pa ti. Skoči!
Nehaj! –O, budna si.
Nisem vedel … –"Ali bi rada spala.
Zložil sem oblačila. Nisem vedel, ali se material mečka."
Kaj iščeš pod mizo?
Ščitnik za zobe.
Ponoči škripam z zobmi. –Skrivnost je rešena.
Je s tabo vse v redu? –Ja. Še nikoli bolje.
Ne vem, ali se spomniš, kako mi je ime. Bila si nalita.
Carter sem. Je res vse v redu?
Bleda si. –Nič mi ni.
V resnici bom verjetno omedlela. –Kaj?
Ja, omedlela bom. –Si nabrisal tisto češpljo?
Je mrtva? –Ryan, pomagaj mi.
Ne boj se, jaz sem.
Si v redu? Prestrašila si me. –Ja. Nič mi ni.
Prišel si. –Seveda. Zakaj ne bi?
Poklicali smo tvoja starša. Prišla bosta. –Ne.
Ne smeta, ni varno.
Kristus. –Vam lahko pomagam? –Je že v redu, prijatelj je.
Žal mi je. Obiski so končani. –Prav.
Hvala, Carter. –Pozdravi se.
Zdaj veš, zakaj nisem prišla na predavanje. –Prosim?
Na biologiji. –Brez zamere. Hodite k meni?
Niste mi znani.
Oprostite, zmotila sem se. –Seveda.
Dr. Butler sem.
Me veseli. –Gdč. Gelbman, z vašo kartoteko imam težave.
Vem, morala bi biti mrtva. Izvidi so nesmiselni, ne?
Ja. Zelo vznemirjujoči so. –Čakajte …
Koliko je ura? –Skoraj pol desetih. –Umrla bo.
Kdo? –Lori. Ubil jo bo. –Kaj?
Poslušajte. Ne sme oditi v operacijsko.
Ne vem, o kom govorite. –Tako? Mogoče ve vaša žena.
Pojdite. Pojdite!
Žal mi je.
Lori.
Kdo te je osvobodil?
Kdo si?
Prav. Če bom jaz umrla, boš tudi ti.
Budna si. Nisem vedel, ali bi rada dolgo spala. –Nehaj!
Sita sem tega sranja.
Vektor pomnožimo s pijem na 17. potenco,
da dobimo izhodiščno vrednost 0,004
in vektorski prostor 8,2.
Hudirja.
Če so vsi ti algoritmi napačni …
Ostane samo ena možnost.
Ti mater. Uspelo ti je. –Deluje? Mojbog, deluje!
Zakaj smo veseli? Komaj jo poznamo. –Ne razumem, ampak kapo dol.
Hvala.
Opravimo.
Da bo jasno. Ena možnost zapre zanko v tej dimenziji,
druga pa te vrne v prvotno dimenzijo in jo zapre tam. Odloči se.
Boš ostala tu ali se vrnila?
Ostala bom. Odločila sem se. –Prav.
Začnimo. Umakni se.
Kaj se je zgodilo?
Vektor ni pravi. –Rekla si, da je. –Matematično. Nekaj drugega moti.
Dejansko sem se ubijala, da bi si vse zapomnila.
Ne sme spodleteti.
Kaj je? –Na trdem disku je nekaj. Verjetno virus.
Model, si spet odprl pornografsko pošto?
Ne! –Krasno. Kodo moram vnesti ročno.
Koliko bo trajalo? –Šest ali sedem ur. –Poglej me.
Čas se mi izteka. Razumeš? Opravi. –Ja, že delam.
Tree, počakaj.
Si prepričana, da prav ravnaš? –Seveda. –Kaj pa morilec?
Če bo moril in zapremo zanko, bodo žrtve ostale mrtve.
Moram preživeti. Ne smem nazaj v bolnišnico. Prenevarno je.
Boš kar odšla in nedolžne ljudi obsodila na smrt? –Vsak dan umirajo.
Ne morem biti odgovorna za vse. Čeprav se zdi sebično.
Grozno sebično je. Resno?
Nisi pošten. Ne sanja se ti, kako težko mi je.
Nočem izbrati med tabo in mamo, ampak moram.
Kako to misliš?
V drugi dimenziji sva par.
Kot to jutro sem se vsako jutro zbudila v tvoji postelji.
To se je ponavljalo, dokler se nisem zaljubila vate.
Ampak tako je tam, tukaj pa je moja mama živa.
Zato sem se odločila.
Kaj pa, če se motiš?
Če to ni pravo življenje zate? –In?
Naj se vrnem v dimenzijo, kjer je mama mrtva?
Ne morem je spet izgubiti. –Saj si jo že.
Vse tole ni resnično, če izbriše to dejstvo.
Živiš tuje življenje. Ne pripada ti.
Zaradi bolečine in izgube si taka, kot si.
Lahko pa narediš nekaj, o čemer drugi le sanjajo. –Kaj?
Lahko se posloviš.
Punca te kliče. Pojdi.
Kaj ji je? Ni prišla na sestanek sestrstva.
Halo? O čem sta se pogovarjala? –O šolskih zadevah.
Mišek, pomagati mi moraš pri literarnem eseju.
Zdajle nimam časa. –Obljubil si.
Brez tvoje pomoči ne bom zdelala.
Ja, v redu. –Najboljši si.
Še druga slavljenka je prišla.
Kaj je narobe, pikica? –Nič …
Ne bi rekla. –Nič mi ni. Mama! –Čisto ledena si.
Mogoče bi morala v bolnišnico. –Ne!
Ne, ne smemo tja.
Ne prestrašita se, ampak oditi moram čim dlje od kampusa. –Kaj je narobe?
Vse bom pojasnila, ampak zdaj mi zaupajta. –Prav.
Odšli bomo. Pojdimo. Pridita.
Narejeno. Končno.
Sta pripravljena?
Dobro. Enkrat za vselej zaprimo zanko.
Veš, kaj bi mi zdajle teknilo?
Kaj? –Ena tistih orjaških cimetovih štručk iz pekarne v Morro Bayu.
Kjer smo praznovali lani. Se ne spomniš? Dve si pojedla.
Ne jaz. –Kaj?
Pozno je že. Bi poiskali sobo in šli spat?
Meni je prav. Vsi smo utrujeni.
Lori!
Sranje.
RYAN: Sistem pripravljen. Držimo pesti …
Po led grem. Takoj bom nazaj.
Samo nekaj mi povej. Si noseča? –Kaj?
Ne! Mama … –Morala sem vprašati. –Ni to.
Ampak za fanta gre, ne? –Ne. Ja.
Ne vem. Zapleteno je.
Verjemi, razumem zapletene stvari.
Kaj je?
Si se kdaj vprašala, kako bi živela, če ne bi mogla biti z očkom?
Kaj? Ne. –In če bi morala izbrati?
Če bi zato, ker si z njim, izgubila nekoga, ki ti je blizu,
in te osebe ne bi nikoli več videla. Kaj bi naredila?
Vsi moramo sprejemati težke odločitve. Tako je življenje.
Včasih nas preteklost vleče v eno smer,
prihodnost pa kliče v drugo.
Če bi morala izbrati, bi izbrala očka. Brez njega ne bi imela tebe.
Kako si vedela, da je pravi?
Nisem vedela. Tvegala sem. Poslušala sem srce.
Tako je v ljubezni. Stopiš v neznano.
… v bolnišnici Bayfield, kjer se nadaljuje tragedija.
Ne poznamo še vseh podrobnosti, potrdimo pa lahko tri žrtve.
Medicinsko sestro in policista.
Tretji, študent, je umrl med ruvanjem z osumljencem.
Besedo prepuščam tebi, Dan. –Ne. –Kaj pa je?
Ryan, oglasi se.
Samar, lahko preveriš 22–97–39? –Ja. –Tam.
Vektor je treba prilagoditi. –Ryan. Pusti sporočilo, ko slišiš pisk.
Ryan, ne zapri zanke … –Glasovna pošta je … –Kaj se dogaja?
Ne sme je zapreti. –Led smrdi po scalnici. Tree!
Tree, kam greš? Tree!
Daj, oglasi se! –Ryan. Pusti … –Drek!
Zdaj pa bo!
Kje je? Daj, prosim.
Budna si. Nisem vedel, ali bi rada dolgo spala.
Zadnjič sem umrla zate. –Kaj?
Kako dolgo še? –Po zaslugi tvojega norega spomina ne dolgo.
Sizi bo pripravljena čez nekaj minut.
Malo več časa potrebujem. Nekaj moram narediti.
Tree.
Res hočeš nazaj?
Ne morem živeti v preteklosti. Moram stopiti v neznano.
Končno se je privalila. –Živjo, Lori.
Naporen večer? –Lahko bi se tako reklo.
Lori …
Lepo te je videti.
Tudi tebe, Tree.
Ni vreden. Verjemi.
Bila sem s poročenim moškim.
Vem, kakšno je dvojno življenje. Počutiš se kot kup dreka.
Ampak nikoli ni prepozno za spremembo.
Nekdo mi je rekel, da je vsak dan priložnost, da si boljši človek.
Mogoče je danes tvoj dan.
Hvala.
Pazi nase.
Tree. –Živjo.
Danielle, slabo vest imam.
Narobe sem te sodila. Moja krivda.
Žal mi je, da sem … –Lepo.
Trojček. –Šali se.
Ne. –Njegova prha je pokvarjena, pa sem rekla, da lahko pride sem.
Ni res, Nick? –Moja prha normalno dela.
Ja. Je že v redu. Oprostita, da sem vaju zmotila.
Adijo. –Adijo.
Zakaj pa to? –Ker si butast kot skala.
Tako? Kako je skala lahko butasta? Nima možganov.
Prišla je druga slavljenka. –Živjo, oči.
Lahko z mamo govorim na štiri oči? Ženski pogovor.
Veš, da. Par klicev bom opravil. –Hvala.
Je vse v redu? –Ja, je.
Drek. Kako naj to izpeljem?
Kaj, ljubica? Kaj je narobe? –Mama …
Vedi, da te imam neizmerno rada.
Jaz tudi tebe, miška. –Resno mislim.
Ljudje to ves čas govorijo,
ampak šele ko človeku tega ne moreš več reči, spoznaš, kako resno misliš.
Prekrasna si in čudovita.
Upam, da bom nekega dne vsaj pol taka kot ti.
Se hecaš?
Taka sem, ker imam tebe.
Nikomur nisem povedala,
ampak med nosečnostjo me je bilo na smrt strah.
Ne. –Ko pa sem te vzela v naročje,
se je nekaj v meni v trenutku spremenilo.
Prava ljubezen to naredi. Spremeni te na bolje.
Kakšna trapa sem.
Mislila sem, da lahko imam vse. Ampak ne morem imeti. –Nihče ne more.
Ampak nič hudega. Dobila boš, kar potrebuješ.
Upam, da res.
Pridi sem.
Te bom zmečkala? –Ne. Vedno boš moja punčka.
Vse najboljše za vaju,
vse najboljše za vaju.
Vse najboljše, Tree in mama,
vse najboljše za vaju.
Nekaj si zaželi.
Pripravljena?
Počakaj.
Verjetno ste precej zmedeni.
Poznate me komaj nekaj ur.
Ampak jaz vas poznam že več tednov.
Trdo ste garali, da bi me poslali domov.
Hvala. –Nismo se še odločili, ali si čisto ubrisana, ampak …
Z veseljem pomagamo.
V redu, Ryan. Zaženi.
Se v tisti drugi dimenziji poznava?
Lahko bi se tako reklo. –17 sekund.
16, 15, 14 …
Nisem rekel, da izključi to reč? –Čakajte …
To se še ne bi smelo zgoditi. Jutri bi morali priti. –Takoj izključi!
Nikar! –Ne! –Ne!
Ne, prosim. Ne smete. –In kdo si ti? –Tukaj študiram.
Če se boš tako vedla, ne boš dolgo. Odnesita tole.
Ne, prosim. –Pazi, gorila. 18 mesecev smo jo delali.
Bog … –Ne bodite grobi do nje.
Kam jo peljete? –V mojo pisarno, kjer bo pod ključem.
Zapletlo se je pač. Ponastavimo dan in poskusimo znova. –Ne.
Ne razumeš. Vsakič, ko se vrnem, sem šibkejša.
Ne vem, kolikokrat se bom še lahko. Mogoče bom naslednjič zares umrla.
To pa je težava. –Česa ne poveš. –Razen …
Če napravo ukrademo. –Ukrademo?
Formalno niti ne bi bila kraja. Saj je tvoja. –Ni mi všeč.
Če nas zalotijo in me izključijo, me bosta starša obesila za jajca.
Enako. Samo brez jajc. –Resno?
Brez zamere, ker vam tiščim nos v drek, ampak to ste zakuhali vi.
Povzročili ste to godljo, morate jo izvleči.
Če nocoj spet umre, bo kri na vaših rokah.
Malo pretiravaš. –Prav ima.
Res smo krivi mi.
Zato bomo to rešili. To delamo znanstveniki.
Rešujemo težave.
Dekanova pisarna je v tej stavbi. Najkrajša pot v laboratorij je ta.
Dekan vsak večer plete v skupnem prostoru. –Kaj? Plete?
Kadil je, pa ga je žena prisilila, da je nehal. Mimogrede, mačka je.
Samar? Se lahko vrnemo na pravo temo?
Ja, oprosti. Dobiti moramo ključe, se prikrasti tja,
vdreti, odpeljati Sizi, ne da bi nas videli varnostniki,
vrniti ključe, ne da bi dekan opazil, da smo jih vzeli, zagnati Sizi in bum.
Tree se bo vrnila v svojo odbito dimenzijo,
mi pa bomo rešili svoj svet.
Prav. Sliši se odlično.
Kako naj to izpeljemo? –Ne vem.
Jasno. –Diverzijo potrebujemo. Dekana moramo nekako zamotiti.
Ona je izbrala zvonjenje. Živjo, miška.
Ja. Si v redu?
Z Ryanom in … –Živjo, Danielle. Uslugico bi potrebovali.
Sumničava je. Približajmo se.
Živjo, pikica. –Žal mi je. –Očitno je malce živčna.
Tako je. Kar povej.
Vam lahko pomagam? –Pardon, kaže, da sem se izgubila.
Roger Bronson, dekan. –Bonjour.
Jaz sem Amelie Le Pew.
Študentka na izmenjavi. –Oui, oui.
Monsieur, smem otipati vaš obraz? –Prosim?
Ojej. –Ježeš, kako izrazite poteze.
Hvala. Očitno ste Francozinja. Roka vam smrdi po siru.
Ne jem sira.
Ker sem …
Alergična na laktozo.
Smola. Kam pa bi radi šli?
V café. –Mislite v menzo? Pokazal vam bom, kje je.
Ne ganite se, da ne padete. Frnikole!
Povsod so frnikole. –Hitro.
Previdno.
Hitri ste. Ostanite tukaj, samo ključe vzamem.
Ne tapiserija!
Madoniš. –Ne. –Ljubi bog.
Temno je. –Pojdite proti svetlobi. Oprostite, netakten sem.
Pohiti. –Poskušam. –Ne kotalite se.
Ne pomagate! Na drugo stran.
Sizi. –Pojdi. –Stopi na drugo stran. Tako.
Samar.
Tako. Pokonci. O, bog. Naj vam dam palico.
Res ne bi smeli tavati na slepo. Greva?
Ključe sem pozabil.
Bog! –O, ne!
Močno krvavim. Pazite s to rečjo.
Zelo mi je žal. –Ljubi bog.
Mislim, da ne bi smeli uporabljati palice.
Psa potrebujete.
Šah-mat.
Kako gre? –Delamo.
Časa imamo manj kot tri ure. –Ne bom lagal, tesno bo.
Drek. Če ne ustavim morilca, bo Lori umrla.
Ostani tukaj. –Zakaj? –Samo obljubi, da boš ostal tu.
Si lahko izposodim tole? –Ja, seveda.
Počakaj. Kam greš? Tree?
Oprostite, neroden trenutek.
V redu.
Dobro, pospravite ga. Pospravite ga že.
V redu. Počasi se obrnite.
Tole res ni pametno. –Morilec je na prostosti.
Pokličite pomoč. –Kaj? –Pojdite!
Pištolo ima!
Lori, stran!
Stran morava. –Kaj se dogaja? –Pozneje. Greva!
Kaj je zdaj to?
Niste slepi!
Ubil jih bom. Ubil jih bom!
Spregledal nas je. In dobi moja sončna očala nazaj. Nova so.
Dajva.
Odprita.
Vdrita! –Ne spustita jih noter! –Trudiva se!
Odprita, takoj! –Če me izključijo, se mi bosta starša odrekla.
Bi povedala, kaj se dogaja?
Mislila sem, da hoče ubiti mene, ampak hoče tebe. –Kdo?
Konec je, Gregory.
Kaj? Zakaj? –Njegova žena je izvedela za vaju.
Zato je posnemal tebe.
Tombsa je osvobodil, ker bi za tvojo smrt vsi okrivili njega.
Skrivnost vajine afere bi umrla s tabo.
Bravo. Izkazala si se. –Pizdun ostane pizdun.
Oprosti, se poznava? –Ne približuj se, kreten!
Napnita mišice!
Bolj se potrudita. Nazaj v telovadnico morata.
Ne bova več dolgo vzdržala. –Daj, daj!
Slišiš? Gnil boš v zaporu. –Ne bi rekel.
Spregledala si eno malenkost. –Res? Katero?
Mene.
Lori!
Si mislila, da bom dovolila, da mi cipica uniči življenje?
Gregory, ubij jo!
Bi jo ti pospravil?
Ne bom se branil.
Saj res. Skoraj bi pozabil.
Ločiti se hočem.
No, kje smo ostali?
O, ne.
Poglej, kdo je prinesel izvijač na strelski obračun.
POZOR! MAGNET JE STALNO VKLJUČEN
Ne! Nekaj ti moram povedati. –Kaj?
V riti si.
Izključi ga, mrha!
Ne. Ne, ne, nikar!
Držim te, držim te.
Ljubi bog. Si živa? –Ni slab kraj za strelno rano, kaj?
Dvignil te bom. –Izvlekla se boš. Vse je v redu.
Lori, zelo mi je žal.
Za kaj? Rešila si me. –Samo …
Želim si, da bi bilo drugače. –Odpeljati jo moramo.
Vzdrži, ljubica.
Si v redu? –Ja. Nič mi ni.
Ti nisem rekla, da ne hodi sem?
Ja, no … Nisem se mogel upreti.
Mislim, da je čas.
Vedi, da grem nazaj iz enega samega razloga.
O, fant.
Moj napitek.
Danielle?
Kdo?
Živjo. –Mojbog. Mislim, da imam polne hlače.
SREČEN SMRTNI DAN 2
Ni logično. –Pa je. Delovalo je kot frača.
Ko je skočila nazaj, je vakuum zaradi centripetalne sile zaprl zanko.
Kdo vrže še čisto dober ocvrtek? –Ne, nikar.
Tole je pa slabo.
Ryan Phan? –Mogoče. –Dr. Isaac Parker, DARPA.
Radi bi, da vsi odidete z nami in odgovorite na nekaj vprašanj.
Smo v škripcih?
Prosim, kar z mano.
Dr. Kalibato, na robotiko.
Hudirja! Sizi. –Upam, da nimate nič proti, da smo si jo izposodili.
Izdelali ste nekaj izjemnega. –Požri se, dekan Bronson.
Ni nam popolnoma jasno, kako naprava deluje.
Vi lahko pomagate. –Algoritmov je ogromno.
Težko bo najti pravega. –Mogoče lahko jaz pomagam pri tem.
Odlično. Torej potrebujemo samo še poskusnega zajca.
Čakajte … Nekoga bi radi ujeli v časovno zanko? Okrutno.
Razen če si zasluži.
Vem, kdo bi bil idealen.
Prevod: RETAiL Tehnična Obdelava: WWW.BLiNK.si
VŠEČKAJTE NAŠO FACEBOOK STRAN: Crazy Srbin Production